Self care
![](https://i0.wp.com/nouwcdn.com/v301/u/943/1435943/587/201908280927407472.jpg?resize=960%2C1771&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/nouwcdn.com/v208/u/943/1435943/585/201908280927396742.jpg?resize=960%2C1639&ssl=1)
Jag har försökt njuta av det sista ur sommaren 2019. Kvällsbad, utomhuskonserter, picknick i solnedgången, tanka de sista d-vitaminerna innan solen ligger för lågt på himlen, se läskiga filmer medan det fortfarande är ljust nog ute för att hitta modet till det och sova med fönstret på vid gavel. De senaste veckorna har mitt mående varit lite av en berg- och dalbana men jag är ändå tacksam för personerna i mitt liv som får mig att se ljuspunkterna i gråskalan, samt för min egen styrka som ger mig kraften att cykla i motvind (vilket även kan tolkas bokstavligt talat i den här stan). Jag har känt mig ensam, ledsen, värdelös, irriterad, trött, less, arg, förbisedd, olustig etc etc. Ja, jag hade PMS med andra ord. Sedan kom mensen och då ba’: ”Jaha, nu fattar jag…”. Varje månad samma sak.
![](https://i0.wp.com/nouwcdn.com/v208/u/943/1435943/586/201908280927397003.jpg?resize=960%2C720&ssl=1)
I tisdags träffade jag min barndomsvän Fanny. Vi blev kompisar när jag var 4 år och hon var 2 år, vilket betyder att vi snart varit vänner i 31 år. Det är cirka 27 år längre än de flesta äktenskap håller nuförtiden. I 15 år bodde vi ett par kilometer från varandra, det var bara en landsväg och några åkerfält mellan oss så vi brukade cykla till varandra för jämnan. Klättrade i äppelträden i hennes trädgård, gjorde gångar på vetefältet bakom mitt hus, hade hopptävling i vår pool, dansade och sjöng till Crash Test Dummies och sov över hos varandra nästan varje vecka. Hennes föräldrar var vänner med mina föräldrar så jag känner till hennes uppväxt och hon känner till min. Vi gick genom tonåren, ungdomsåren och blev vuxna ihop. Emellanåt har vi inte umgåtts så ofta, och när vi var yngre hände det att vi blev ovänner och inte pratade på några månader. Ändå har vi alltid hittat tillbaka till varandra. Trots utlandsboende, barn, samboliv och olika livsprioriteringar. Det den där vänskapen som alltid funnits i periferin. Som vi kan plocka upp oavsett när vi sågs sist. Hon är en av de få personerna som jag kan skratta med så jag måste hålla mig för magen och men som jag ändå kan blotta mitt mest sårbara inre för.
Där satt vi och pratade om livet så som det är utan censurer med sommarens finaste solnedgång som utsikt. Det blir ett fint minne att leva på i vinter.
![](https://i0.wp.com/nouwcdn.com/v108/u/943/1435943/43/201908281006366379.jpg?resize=960%2C1280&ssl=1)
När vi satt där på bryggorna i Värsta Hamnen, med vin och picknick, så traskade helt plötsligt mamma förbi. Hon gick och tittade ut mot vattnet och hade jag inte kikat upp på vem som gick förbi just där i den stunden så hade vi missat henne. Eftersom att mamma känt Fanny nästan lika länge som hon känt mig så är hon nog min mammas favorit av mina vänner. Kanske mest för att Fanny alltid skrattar åt mammas skämt men också för att hon är artig, snäll och väluppfostrad. Det är mammas prio ett så hon tycker alltid bäst om mina mest artiga kompisar. Jag har i och för sig inte så många kompisar som inte är artiga, snälla och väluppfostrade. Vi bjöd mamma på vin och sen satt hon och pratade med oss ett tag. När hon åkte hem så stannade vi kvar tills solen hade försvunnit under horisonten för länge sedan och det var mörkt ute. Det är just sådana stunder i livet jag är tacksam för.
Idag bjöd jag Daniela på frukost. Hon är mitt uppe i ett stort projekt, håller yogaklasser och har dessutom börjat en intensivkurs i svenska så vi hinner knappt ses just nu. Hon behövde ta en powernap och sen ska vi gå för en kaffe innan hennes andra yogalektion för dagen. I eftermiddag behöver jag verkligen städa och rensa här hemma och sedan ska jag troligtvis äta middag hos Louise.
Hur mår du kära läsare? Vad händer i ditt liv just nu? ❤
No Comments
artist
Härliga bilder! Jag har fått veta att jag inte får förlängt på min anställning. Anledningen är att jag mår för bra nu enligt dem. Det är en tidsbegränsad rehabiliterings anställning och man kan bara få förlängt om man inte klarar ett annat jobb. Så nu gäller det att söka jobb. Jag är kvar till mitten av oktober.
christinesstories
Tack!
Jag kan tänka mig att den nyheten var lite av ett antiklimax. Positivt att du mår bättre och de anser dig vara redo för nästa steg, men förstår att det är tråkigt att behöva söka nytt och bryta en trygghet du är van vid. Fast kanske lite spännande också? 😊 Vad jobbar du med nu? Lycka till med jobbsökandet oavsett! Kram
artist
Hej, jag är aktivitets assistent på ett äldreboende. Har hand om sittgympa och högläsning. Umgås, hjälper till vid lunch serverar fika. Lite allt i allo. Det är trivsamt. Men är ju tidsbegränsad anställning, det har jag vetat. Känns tråkigt att behöva lämna något som varit en trygghet. Men visst, spännande att se vad som väntar. Kram.
Daniel på FlyingDryden
Vänner ändå. Livslånga vänner. Har lite samma förhållande till ett par-fyra personer, varav en av dem som jag verkligen kan ta det mesta med. Vi bor långt från varandra nu men snackar skit mest varje dag på Messenger. Fint så.
Vad som händer? Ja, det blev september och plötsligt är jag inne i jobbet igen. Har morsat på Stockholm ikväll för första gången i höst men troligtvis inte sista. Det är förjävla bra att man tycker om det man gör. 😊
christinesstories
Okej. Lät ganska rogivande ändå 😊 Men du kommer säkert hitta någonting annat jättebra!
christinesstories
Vad fint! Ja det är härligt att ha dem där nära, även om det inte är just fysiskt nära. Låter som att du haft en ganska bra start på hösten ändå. Det måste vara ganska skönt också med ett jobb som bjuder på lite variation, resor etc.