Life as we know it
![](https://i0.wp.com/www.christinesstories.com/wp-content/uploads/2024/05/IMG_6998-1.jpeg?resize=768%2C1024&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/www.christinesstories.com/wp-content/uploads/2024/05/9707d034-19dc-46ee-ba9f-a16acb8689b9.jpeg?resize=680%2C1024&ssl=1)
Vi var hundvakter i helgen åt två taxar. Deras ägare, våra vänner Jens och Josephine, skulle resa bort och frågade om vi kunde ställa upp, eftersom att vi redan passat den ena tidigare och hundarna är bekväma med M (som är väldigt hundkär). Jag är ingen hundälskare direkt (föredrar katter) men dessa två är väldigt snälla och enkla att ha att göra med. Inte för att jag vill ha dem sovandes i sängen med mig men Bixi låg hos mig i hängmattan och myste. Mot slutet av helgen hade de verkligen börjat ”grow on me”. De hämtades upp i måndags och plötsligt kändes lägenheten tom. ”Jag saknar Bixi och Bosse”, sa M uppgivet igår kväll. ”Jag med”, svarade jag. Det trodde jag aldrig att jag skulle känna för några år sedan.
Inte för att vi vill ha två hundar, eller ens en, för det åtagandet är vi inte intresserade av. Vi trivs med vår totala frihet. Däremot är det kul någon gång per år. Plus att det känns bra att hjälpa vänner när vi har möjlighet. Både jag och M går efter devisen att vi alltid ska ställa upp när tid, energi och utrymme finns.
Vi köpte även en ny hängmatta i helgen, som går att se i bild. Från Rusta och kostade typ ingenting. Tips!
![](https://i0.wp.com/www.christinesstories.com/wp-content/uploads/2024/05/IMG_7005.jpeg?resize=960%2C720&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/www.christinesstories.com/wp-content/uploads/2024/05/B1517DDF-F05C-4958-81D2-484FB22418E6_1_102_o.jpeg?resize=960%2C720&ssl=1)
I måndags var jag ledig och hade skrivit en lista på allt jag behövde, ville och var tvungen att göra. När jag ringde Mattias och beklagade mig lite över den långa listan sa han ”jag blir deprimerad bara att höra allt tråkigt” (haha!) och tyckte att jag skulle bryta ner listan till mindre delmål. Göra bara det viktigaste och sedan gå ut och äta lunch i stället. Så det gjorde jag. Jag röjde i köket, tog ut hundrana på en lunchpromenad och sen gick jag till Storasyster Mastio och åt en ragu, följt av en vietnamesisk iskaffe på Restaurang Asien.
Den här veckan har jag inte varit den enklaste att leva med. PMS deluxe. Lättirriterad, tjurig, gnällig, negativ och ambivalent. M har haft sådant tålamod och gjort sitt bästa för att stötta, hjälpa och peppa. Vi har våra olikheter och stunder då vi blir sura på varandra och ingen partner är perfekt, men han gör mitt liv bättre på så många sätt.
Jag ska snart iväg till Vällinge och kolla upp däcktrycket på vår bil. Det har lyst en lampa sedan vi köpte den så vi måste se så att det inte är några problem med det hela. Jag är egentligen ledig idag men har flexat lite med tiderna och behöver jobba i eftermiddag för att få klart en presentation till på fredag.
![](https://i0.wp.com/www.christinesstories.com/wp-content/uploads/2024/06/IMG_1910-1-scaled.jpg?resize=75%2C75&ssl=1)
![](https://i0.wp.com/www.christinesstories.com/wp-content/uploads/2024/05/IMG_6909-scaled.jpeg?resize=75%2C75&ssl=1)